BOJITE LI SE MRAKA?
Dobro. Eric. Rođen 28. travnja. Znači da si star točno 5450 dana,
17 sati, 15 minuta i 37 sekundi.
Onda, što si radio sve to vrijeme? -Čekao Kiki.
Kamo je otišla? -Valjda je priroda zove. Koji vrag?
Hej, to je bljeskalica.
Jesam te! -Grozno, oči su mi crvene.
Izgledam star 5000 g., a ne dana. -Što vidiš, to i dobiješ, starkeljo.
Kao duh koji postaje stvaran. -Kad je tebi rođendan, Kiki?
Možemo li prijeći na priču? -Da! Hajde. -Idemo, ljudi.
Dobro, dajte mi slike.
Katkad kamera vidi više od golog oka.
Neka indijanska plemena mrzila su da ih fotografiraju,
misleći da će im kamera zarobiti dušu... Možda su imali pravo.
Podnosim priču na odobrenje Ponoćnog društva, a nazivam je...
Priča o zarobljenim dušama.
U oglasu u putnom časopisu pisalo je
da je to savršen hotel za opušten ljetni odmor na kristalnom jezeru.
Pridružite nam se za nezaboravan posjet.
Danielle i njezini roditelji sumnjali su da će biti baš tako,
ali oglas imao pravo. Nikad neće zaboraviti taj odmor.
Kako šarmantno! -Dosadno je. Trebali smo na more.
Što je? Odjednom si prestara da se zabavljaš s nama? -Ne.
Dobro. Onda idemo! -Može!
Zaključano je. -Pogledaj da ključ nije možda na dovratku.
Joj!
Zdravo.
Bok.
Vi ste sigurno Sellmani. Ja sam Peter Kirlan. Treći.
Dobro došli. -Hvala.
Gđo Sellman. -Drago mi je, Peter. Jesu li tvoji roditelji ovdje?
A ovo je zacijelo vaša ljupka kći, Danielle. -Da. Danny.
Pokazat ću vam sobe. Mislim da će vam biti vrlo udobne.
Prekrasno je. -Hvala.
Očaj!
Dođi. -Imate sreće, ovaj tjedan nemamo drugih gostiju.
Cijela je kuća vaša.
Ovo je vaša soba, g. i gđo Sellman. Nadam se da vam odgovara.
Opa! -Da.
Čemu toliko zrcala?
Obitelj ih godinama skuplja. To nam je tradicija.
Baš se vole gledati. -Meni se sviđaju.
Joj! -Ispričavam se. Ožičenje je dosta staro.
U zrcalu? -Pokazat ću ti tvoju sobu, Danielle.
Ne zovi me Danielle. Mrzim to.
Što misliš?
Ovo je ormar, a ne soba. -Ne budi nepristojna.
Mislim da će ti ovdje biti lijepo.
Jesu li ti roditelji ovdje? Trebali bismo se prijaviti. -Nisu.
Na krstarenju su. Ja ću vas prijaviti.
Ovdje si sasvim sam? -Više ne.
Kakav čudni klinac. -Totalno.
Hajde!
Super hvataš, Danielle. -Hvala. Ne zovi me Danielle.
Pete, uključi se u igru. -Nisam baš sportski tip. -Daj, uzmi rukavicu.
Bravo. Evo je.
Ups.
Tata, mislila sam da je ovo naš odmor. Zaboravi tog štrebera.
Dušo, daj mu priliku, sasvim je sam.
Osim toga, lijepo je imati još nekoga za igru.
Evo je.
Ili možda ne. -Nasmiješite se! -Ne! -Pete!
Dobro si? -Što je bilo? -Ma ništa mi nije.
Dajte da vas ja slikam. Stanite sa svojom obitelji. -Dobro.
Ima li koga?
Zdravo, Danielle!
Nisam te htio uplašiti. -Nisi. Hoću reći... Je li ovo tvoja lopta?
Sviđa li ti se moja soba?
Živiš ovdje cijelo ljeto? Sam? -Možda i dulje.
Bez roditelja? -Radim što hoću, kad hoću.
To je kao ostvarenje sna. -Guba. Kako se zabavljaš?
Što želiš raditi?
Uvijek se divim snažnim djevojkama.
Ovo si ti? Ne, čekaj, piše 1920.
To je moj djed. Jako smo slični.
Što je ovo? -Pokus. Djed ga je davno dizajnirao.
Riječ je o prijenosniku energetskih polja. -Ali ubijaš ruže!
Pelargonije se dobro drže. To je prirodna selekcija, uz malu pomoć.
Nemoj!
Pokvarit ćeš ga! -Dobro! Oprosti!
Što radiš? -Ništa, zaista.
Što je? Ne budi takav kreten.
Samo što... Pa... Mislim da ti je izbio prištić.
Očaj!
Joj!
Što je radio? Tuširao se? -I zašto se nije htio slikati?
Možda se bojao što će vidjeti. -Ali što je s cilindrom?
Unutra su zrcala... -Točno. Zrcala. Kao i u ostatku kuće.
Treći promašaj! Ispadate! -Posrećilo ti se sa zakrivljenom lopticom.
Ispadate, ja sam na redu. -Ja ću bacati.
Dobro, frajeru, da te sad vidimo.
Super hitac, Pete. -Da!
Posrećilo mu se. -Moram prestati.
Malo mi je slabo, valjda zbog vrućine. -Ali tek smo počeli.
Žao mi je, mila, ali stvarno sam umoran. Idi po lopticu, može?
Čekaj, ja ću. -Bez brige. -Ne! Rekao sam da ću ja!
Idemo plivati. -Previše sam umorna, neka te otac vodi.
Jedva je igrao softball! Neće htjeti plivati.
Pusti ga, i on je na odmoru. -Ma sjajno.
Da te vidim. Mislim da ćemo morati nabaviti neki lijek za tvoj ten.
Joj!
Tata! Brzo dođi! -Što je?
Gle! Nešto je ovdje stvarno čudno.
To su samo stare žice. -U zrcalu?
Što se ovdje dogodilo? Počisti to da se netko ne ozlijedi. Idem ubiti oko.
Peter? Jesi li to ti?
Peter Kirlan Treći, rođen 1907.
Nema datuma. Zacijelo je još živ.
Što je to?
Što to radiš? -Nešto se čudno ovdje događa, mama. Grozno izgledaš.
Ne! Ne gledaj se u zrcalo! -Znam da loše izgledam.
Čini se da me sustižu godine. -Moramo smjesta otići.
O, Danny, umišljaš koješta. -Ali ostarjeli ste u nekoliko dana!
Što to radiš? -Ne! Nemoj to vratiti. -Danny, ne ponašaj se čudno.
Možemo li ići kući? -Od seoskog zraka vrti mi se u glavi.
Idimo onda odavde! -Mislim da ću i ja ubiti oko.
Slaba sam kao mače.
Peter! Gdje si? Želim razgovarati! Peter?
Kako čudno.
Mali zvekan ima skrivene kamere.
Tko je to?
Svjež je zrak divan,
ali katkad te baš iscrpi.
Oprostite. Je li to novi gost? -Kako to misliš?
Izvoli čaj, Danielle. -Ali... Bio si...
21 muškarac, 15 žena,
34 djece,
10 pasa? -Dakle, pronašla si našu malu parcelu.
Tko si ti? Što nam to radiš?
Imala si pravo, sve se radi zrcalima koja si uspješno izbjegla.
Nakon večeras bit ćeš sasvim sama, baš kao ja.
Možeš ostati u kući, ako želiš. Možemo biti prijatelji.
Kako to misliš da ću biti sama? -Roditelji ti noćas odlaze. -Molim?
O, da. U zadnjoj smo fazi. Neće još dugo. -Pusti moje roditelje na miru!
Ostani sa mnom, možemo zauvijek biti mladi. -Ti si lud.
Ne. Ja sam vrlo pametan.
Ali ako mi se ne pridružiš, i tebe ću morati iskoristiti.
Prekasno je! Nemaš više vremena!
Mama! Tata! Zrcala su kriva! Zbog njih ste ostarjeli. -Ne sad, Danny.
Ustanite! Ne mogu ući ili će i na mene djelovati.
Budi dobra i donesi mi čašu vode.
Miči se! -Zašto se ne pogledaš? -Ne znaš što radiš. -Znam što ti radiš!
Kradeš ljudima duše da ostaneš mlad. Koliko ti je zapravo godina? 80? 90?
Ne budi glupa. Nudim ti vječnu mladost. -Ti si izopačen starac!
Ja sam znanstvenik! -Ti si čudovište!
Molim te, nemoj ništa učiniti. Ne razumiješ. -Dobro ja razumijem.
Pokušavaš mi oteti roditelje.
Pa, namjerio si se na krivu curu, Petey. -Danielle, ne!
I ne zovi me Danielle!
Neeeee!
Ne, ne, ne!
Mama, tata! Probudite se! Moramo otići odavde!
Kao da sam se pomladio za milijun godina. -Dobro si? Gdje si bila?
Zaustavila sam ga. -Koga? -Petera! Bila sam gore u...
Ma ništa. -Pa, sjajno se osjećam.
Što ćemo sada? -Idemo na izlet? -Kamo?
Bilo kamo što dalje odavde.
Danny?
Peter? -Zbogom, Danny.
Sad se odlazim pridružiti svojoj obitelji.
Previše je vremena prošlo.
Uživaj u svojoj mladosti... dok možeš.
Danny, tko je to bio? -Nitko.
Našla sam ovo sprijeda. Znaš li tko je to? -Ne.
Izgleda kao neki tužni starac.
Danny nikad nije roditeljima rekla istinu o Peteru.
Idemo. -Bili su sigurni, a Peter više nikomu neće nauditi
i samo je to bilo važno. Napokon je nagovorila roditelje da odu na more.
Vidite, slike katkad kažu pravu istinu, sviđalo vam se to ili ne.
Ostala mi je jedna snimka.
Smiješak, ljudi!
K r a j
Obradio: Lemonzoo www.prijevodi-online.org